Проект

ЗАКОН УКРАЇНИ
Про вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами

Цей Закон визначає правові та організаційні засади гарантування безпечності матеріалів та предметів, призначених для безпосереднього або опосередкованого контакту з харчовими продуктами у процесі їх виробництва, обігу та використання з метою забезпечення високого рівня захисту здоров’я громадян та інтересів споживачів.
Розділ І
ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Терміни та їх визначення
1.	У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:
1)	активні матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами (далі – активні матеріали та предмети) – матеріали та предмети, призначені для подовження терміну придатності або підтримки чи покращення стану упакованих харчових продуктів. Активні матеріали та предмети містять навмисно включені компоненти, з яких вивільняються речовини в упаковані харчові продукти або середовище, що оточує такий продукт, або які поглинають речовини із зазначених упакованих харчових продуктів чи їх середовища;
2)	активні матеріали та предмети з компонентом вивільнення – активні матеріали та предмети, призначені для цільового включення компонентів, що вивільняють речовини в або на упакований харчовий продукт або середовище, що оточує такий продукт; 
3)	вивільнені активні речовини – речовини, призначені для вивільнення з активних матеріалів та предметів з компонентом вивільнення, у або на упакований харчовий продукт чи його середовище, виконуючи певну функцію щодо харчового продукту;
4)	випробування із навантаженням – демонстрація ефективності процесу переробки для видалення хімічного забруднення з пластикових матеріалів або предметів;
5)	виробничі цикли, що знаходяться в замкнутому та контрольованому ланцюзі – цикли виробництва та розповсюдження, в яких здійснюється обіг предметів та матеріалів, що призначені для контакту з харчовими продуктами, рамках контрольованої системи повторного використання та розповсюдження, і в яких перероблений матеріал походить виключно від визначених ланок ланцюга, а технічна можливість випадкового потрапляння стороннього матеріалу є мінімальною;
6)	загальна межа міграції (OML) – максимально дозволена кількість не летких речовин, що виділяються з матеріалу чи виробу в модельні середовища;
7)	заявник – оператор ринку матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами, їх об’єднання, уповноважена особа, що може представляти інтереси одного чи декількох операторів ринку, який подав документи з метою отримання експертного звіту про можливість або неможливість державної реєстрації, або внесення змін у відомості про державну реєстрацію предметів та матеріалів, що контактують з харчовими продуктами, державна реєстрація яких передбачена цим Законом;
8)	інтелектуальні матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами (далі – інтелектуальні матеріали та предмети) – матеріали та предмети, які контролюють стан упакованих харчових продуктів або середовища, що оточує такий продукт;
9)	компонент – одна речовина або комбінація речовин, які викликають активні та/або інтелектуальні функції матеріалів або предметів, у тому числі продукти реакцій, що відбуваються у процесі цієї дії. До компонентів не належать пасивні частини (матеріали, в які вони додаються або включаються);
10)	модельне середовище – тестове середовище, що імітує харчовий продукт; у своїй поведінці модельне середовище імітує міграцію з матеріалів, що контактують з харчовими продуктами;
11)	належна виробнича практика (GMP) – ті аспекти забезпечення якості, які гарантують, що матеріали та предмети послідовно виробляються та контролюються для забезпечення відповідності вимогам, що застосовуються до них, та стандартів якості, що відповідають їх призначенню, не піддаючи небезпеці здоров’я людини або не спричиняючи неприйнятну зміну складу харчового продукту або не викликаючи погіршення його органолептичних характеристик;
12)	обіг – зберігання матеріалів та предметів для цілей реалізації включаючи пропонування до реалізації або будь-яку іншу форму передачі, незалежно від її здійснення на платній або безоплатній основі, а також продаж, розповсюдження та будь-які інші форми передачі;
13)	оператор ринку матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами (далі – оператор ринку) – юридична або фізична особа, відповідальна за забезпечення виконання вимог цього Закону підприємством, що перебуває під контролем такої особи;
14)	перетворювач – фізична чи юридична особа, відповідальна за забезпечення виконання вимог цього Закону щодо перероблених пластикових матеріалів та предметів у межах діяльності підприємства, що перебуває під контролем такої особи;
15)	переробник – фізична чи юридична особа, відповідальна за забезпечення того, щоб вимоги цього Закону щодо процесу переробки пластику були дотримані у межах діяльності підприємства, що знаходиться під її контролем;
16)	пластикові вхідні матеріали – зібрані та відсортовані пластикові матеріали та вироби після використання, які використовуються як вхідна сировина в процесах переробки пластику;
17)	підприємство – будь-який суб’єкт господарювання державної або приватної форми власності, що здійснює діяльність з метою або без мети отримання прибутку, пов’язану з будь-яким етапом виробництва, переробки та розповсюдження матеріалів та предметів;
18)	призначена установа – установа, призначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, для організації проведення наукової та експертної оцінки реєстраційного досьє та надання експертного звіту про можливість або неможливість державної реєстрації матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами, а також для забезпечення ведення відповідних реєстрів;
19)	простежуваність – можливість відслідкувати рух матеріалу або предмету на всіх стадіях виробництва, переробки та розповсюдження;
20)	система забезпечення якості – сукупність організованих і задокументованих заходів, що здійснюються з метою забезпечення такої якості матеріалів та предметів, яка необхідна для забезпечення відповідності застосовним до них вимогам і стандартам якості, необхідним для їх призначеного використання;
21)	система контролю якості – систематичне застосування заходів, встановлених в системі забезпечення якості, що забезпечує відповідність вихідних матеріалів, проміжних і готових матеріалів і предметів із специфікацією, визначеною в системі забезпечення якості;
22)	сторона, що контактує з харчовим продуктом – поверхня матеріалу або предмету, що безпосередньо контактує з харчовим продуктом;
23)	сторона, що не контактує з харчовим продуктом – поверхня матеріалу або предмету, яка безпосередньо не контактує з харчовим продуктом;
24)	специфічна межа міграції (SML) – максимально дозволена кількість певної речовини, що виділяється з матеріалу чи виробу в харчові продукти або модельні середовища;
25)	сумарна специфічна межа міграції (SML (T)) – максимально дозволена сума кількостей певних речовин, що виділяються в харчових продуктів або модельних середовищ, виражена як загальна кількість зазначених речовин;
26)	функціональний бар’єр – бар’єр, що складається з одного або більше шарів матеріалів, що безпосередньо контактують з харчовими продуктами, та забезпечує відповідність кінцевого матеріалу або предмета вимогам статті 4 цього Закону.
2.	Інші терміни вживаються у значеннях, визначених у законах України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти та корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин», «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів».
Стаття 2. Законодавство про матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами
1. Законодавство про матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами складається з Конституції України, цього Закону, законів України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин» та інших актів законодавства, що видаються відповідно до цього Закону.
2. Якщо міжнародним договором України, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами, застосовуються правила міжнародного договору.
Стаття 3. Сфера дії Закону
1. Дія цього Закону поширюється на матеріали та предмети, включаючи активні та інтелектуальні матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами, які в готовому вигляді відповідають одному з таких критеріїв:
1) призначені для контакту з харчовими продуктами;
2) вже контактують з харчовими продуктами та були призначені для цієї мети;
3) можуть контактувати з харчовими продуктами або переносити свої складові у харчові продукти за звичайних або передбачуваних умов використання. 

2. Дія цього Закону не поширюється на:
1) матеріали та предмети, що постачаються як антикваріат;
2) захисні покриття або оболонки, зокрема матеріали, що покривають сир, м’ясні напівфабрикати або фрукти і є частиною харчового продукту та можуть бути спожиті разом з ним;
3) стаціонарне обладнання для централізованого та нецентралізованого водопостачання.
Розділ ІІ
ЗАГАЛЬНІ ТА СПЕЦІАЛЬНІ ВИМОГИ ДО МАТЕРІАЛІВ ТА ПРЕДМЕТІВ, ЩО КОНТАКТУЮТЬ З ХАРЧОВИМИ ПРОДУКТАМИ
Стаття 4. Загальні вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами 
1. Виробництво матеріалів та предметів, включаючи активні та інтелектуальні матеріали та предмети, що контактують або призначені для контакту з харчовими продуктами, здійснюється відповідно до належної виробничої практики у такий спосіб, щоб за звичайних або передбачуваних умов використання їхні складові не потрапляли в харчові продукти в кількості, що може:
1) бути небезпечною для здоров’я людини;
2) призвести до неприйнятних змін у складі харчового продукту;
3) призвести до погіршення органолептичних властивостей харчового продукту.
2. Маркування, реклама та представлення матеріалів та предметів не повинні вводити споживачів в оману. 
Стаття 5. Загальні вимоги до активних та інтелектуальних матеріалів та предметів
1. В рамках застосування пунктів 2 та 3 частини першої Статті 4 цього Закону, активні матеріали та предмети можуть призводити до змін у складі або органолептичних властивостях харчового продукту за умови, що такі зміни відповідають положенням законодавства про безпечність харчових продуктів, зокрема щодо харчових добавок.
2. Активні матеріали та предмети не повинні призводити до змін у складі або органолептичних властивостях харчового продукту шляхом приховування ознак псування харчових продуктів або іншим шляхом, що може ввести споживачів в оману.
3. Активні та інтелектуальні матеріали та предмети, що контактують з харчовими продуктами мають містити відповідне маркування з метою отримання споживачем інформації про те, які частини таких матеріалів та предметів не є їстівними.
4. Активні та інтелектуальні матеріали та предмети мають містити необхідне маркування, яке б вказувало, що матеріали або предмети є активними та/або інтелектуальними.

Стаття 6. Спеціальні заходи для груп матеріалів та предметів 
1. Спеціальні заходи поширюються на такі групи матеріалів та предметів: 
1)	активні та інтелектуальні предмети та матеріали;
2)	клеї;
3)	кераміка;
4)	корок;
5)	гума;
6)	скло;
7)	іонообмінні смоли;
8)	метали та сплави;
9)	папір та картон;
10)	пластик;
11)	друкарські фарби;
12)	регенерована целюлоза;
13)	силікон;
14)	текстиль;
15)	лаки та покриття;
16)	віск;
17)	деревина.

2. Спеціальні заходи для груп предметів та матеріалів можуть включати:
1)	державну реєстрацію та внесення до Держаного реєстру речовин, дозволених для використання у виробництві матеріалів та предметів, а також внесення змін до такого реєстру;
2)	державну реєстрацію та внесення до Державного реєстру речовин, що входять до складу активних або інтелектуальних матеріалів та предметів, або Державного реєстру активних або інтелектуальних матеріалів та предметів та, у випадку необхідності, спеціальних умов використання таких речовин та/або матеріалів та предметів, до складу яких вони входять, а також внесення змін до такого реєстру;
3)	державну реєстрацію та внесення до Держаного реєстру процесів переробки пластику, дозволених для використання у виробництві матеріалів та предметів, а також внесення змін до такого реєстру;
4)	стандарти чистоти для речовин, зазначених у пункті 1) цієї частини;
5)	особливі умови використання речовин, зазначених у пункті 1) цієї частини та/або матеріалів та предметів, в яких вони використовуються;
6)	специфічні межі міграції певних компонентів або груп компонентів у харчовий продукт або на його поверхню, беручи до уваги інші можливі джерела надходження таких компонентів;
7)	загальні межі міграції компонентів у харчовий продукт або на його поверхню;
8)	положення, спрямовані на захист здоров’я людей від ризиків, що виникають внаслідок перорального контакту з матеріалами та предметами;
9)	правила, що стосуються відбору проб та методів аналізу для цілей державного контролю;
10)	спеціальні заходи для забезпечення простежуваності матеріалів та предметів, у тому числі положення щодо періоду для зберігання інформації, необхідної для забезпечення простежуваності;
11)	додаткові положення щодо маркування активних та інтелектуальних матеріалів та предметів.
3. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, затверджує спеціальні заходи передбачені пунктами 1-8 частини другої цієї статті для груп матеріалів та предметів, що зазначені у частині першій цієї статті, а також у разі потреби для комбінацій цих матеріалів та предметів або перероблених матеріалів та предметів, що використовуються у виробництві цих матеріалів та предметів.
4. Центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, затверджує спеціальні заходи передбачені пунктами 9-11 частини другої цієї статті для груп матеріалів та предметів, що зазначені у частині першій цієї статті, а також у разі потреби для комбінацій цих матеріалів та предметів або перероблених матеріалів та предметів, що використовуються у виробництві цих матеріалів та предметів.
5. При затвердженні спеціальних заходів центральні органи виконавчої влади згадані у частинах третій та четвертій цієї статті повинні враховувати відповідні положення законодавства ЄС, а у разі його відсутності положення документів Ради Європи, які стосуються відповідних груп матеріалів та предметів.
Стаття 7. Речовини, що дозволені для використання у компонентах активних та інтелектуальних предметів та матеріалів
1. У компонентах активних та інтелектуальних матеріалів та предметів можуть використовуватися речовини, включені до Державного реєстру речовин, дозволених для використання у виробництві матеріалів та предметів, та речовин, що можуть входити до складу активних чи інтелектуальних матеріалів та предметів (далі – Державний реєстр), крім речовин, зазначених у частині другій цієї статті.
2. До речовин, які не включені до Держаного реєстру, але можуть використовуватись у виробництві предметів та матеріалів, належать:
1) вивільнені активні речовини за умови, що вони відповідають умовам, встановленим у частині третій цієї статті;
2) речовини, на які поширюється дія законодавства у сфері безпечності харчових продуктів, які додаються або включаються в активні предмети та матеріали із застосуванням методів впровадження або прикріплення з метою отримання технологічного ефекту в харчових продуктах, за умови, що вони відповідають умовам, встановленим у частині третій цієї статті;
3) речовини, що використовуються в компонентах, які не перебувають у прямому контакті з харчовим продуктом або середовищем, у якому перебуває харчовий продукт, і розділені з харчовим продуктом функціональним бар’єром, за умови, що їх міграція не перевищує 0,01 міліграма на кілограм і вони не належать до жодної з таких категорій:
речовини, що класифікуються як мутагенні, канцерогенні або токсичні для репродукції відповідно до класифікації, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної промислової політики;
речовини, які навмисно зменшені до розміру часток та які мають фізичні та хімічні властивості, що значно відрізняються від властивостей у первинному стані.

3. Речовини зазначені в пунктах 1 та 2 частини другої цієї статті можуть використовуватись з дотриманням таких умов:
1) вони використовуються у повній відповідності із належними положенням законодавства у сфері безпечності харчових продуктів, і відповідають положенням цього Закону та, де це доречно, спеціальним заходам передбаченим статтею 6 цього Закону;
2) кількість вивільненої активної речовини не враховується у значенні вимірюваної загальної межі міграції у випадках, коли загальну межу міграції встановлено спеціальним заходом передбаченим статтею 6 цього Закону, щодо матеріалу, що контактує з харчовим продуктом і до якого включено активний чи інтелектуальний компонент;
3) кількість вивільненої активної речовини може перевищувати спеціальне обмеження, встановлене для такої речовини у спеціальними заходами передбаченими статтею 6 цього Закону щодо матеріалів, які контактують з харчовими продуктами, в яких включено активні чи інтелектуальні компоненти, за умови, що він відповідає із належними положенням законодавства у сфері безпечності харчових продуктів.
Стаття 8. Вимоги до перероблених пластикових матеріалів та предметів.
1. Перероблені пластикові матеріали та предмети можуть перебувати в обігу лише у тому випадку, якщо вони повністю або частково виготовлені з переробленого пластика, отриманого в процесі переробки, який зареєстровано відповідно до вимог цього Закону.
2. Процес переробки, зазначений у частині першій цієї статті, повинен здійснюватися в умовах відповідної системи забезпечення якості, вимоги до якої містяться в Розділі V цього Закону.
3. У перероблених пластикових матеріалах та предметах за умови, що вони виготовлені відповідно до належної виробничої практики, вимоги до якої встановлені в Розділі V цього Закону, може використовуватись перероблений пластик виготовлений у процесі, який не внесений до Державного реєстру процесів переробки пластику, якщо:
1)	перероблені пластикові матеріали та предмети, виготовлені з мономерів та вихідних речовин, отриманих в результаті хімічної деполімеризації пластикових матеріалів та предметів;
2)	перероблені пластикові матеріали та предмети, виготовлені з пластикових відрізків та/або виробничого браку, що утворюються при виробництві пластику або предметів та матеріалів за умови, що вони були виготовлені із дотриманням вимог законодавства про предмети і матеріали, що контактують з харчовими продуктами;
3)	у матеріалах та предметах, перероблений пластик використовується за пластиковим функціональним бар’єром.
Стаття 9. Вимоги до процесів переробки пластику.
1.	Процес переробки може бути зареєстровано, якщо він відповідає наступним умовам:
1)	якість пластикових вхідних матеріалів повинна характеризуватися та контролюватися відповідно до критеріїв, що забезпечують відповідність отриманого переробленого пластикового матеріалу та виробу статті 4 цього Закону;
2)	пластикові вхідні матеріали повинні походити з пластикових матеріалів та виробів, які були виготовлені відповідно до вимог законодавства щодо пластикових матеріалів та виробів, що контактують з харчовими продуктами;
3)	пластикові вхідні матеріали повинні походити з виробничого циклу, що знаходяться в замкнутому та контрольованому ланцюзі, забезпечуючи використання лише матеріалів та виробів, призначених для контакту з харчовими продуктами, і будь-яке забруднення можна виключити або має бути продемонстровано у випробуванні із навантаженням чи за допомогою інших відповідних наукових доказів, що процес здатний знизити будь-яке забруднення пластикових вхідних матеріалів до концентрації, яка не становить небезпеки для здоров’я людини;
4)	якість переробленого пластику повинна бути охарактеризована та контрольована відповідно до критеріїв, що забезпечують відповідність остаточного переробленого пластикового матеріалу та виробу статті 4 цього Закону;
5)	повинні бути встановлені умови використання вторинного пластику, завдяки якому можна гарантувати, що пластикові матеріали та вироби, відповідають вимогам статті 4 цього Закону.

Розділ ІІІ
ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ ВИРОБНИЦТВА ТА ОБІГУ МАТЕРІАЛІВ ТА ПРЕДМЕТІВ, ЩО КОНТАКТУЮТЬ З ХАРЧОВИМИ ПРОДУКТАМИ
Стаття 10. Порядок здійснення державної реєстрації об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом.
1. Забороняється обіг об’єктів, які не зареєстровані відповідно до вимог цього Закону, якщо така реєстрація передбачена відповідно до частини третій статті 6 цього Закону.
2. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, забезпечує проведення державної реєстрації об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом.
3. Для здійснення державної реєстрації об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, заявник подає до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я реєстраційну заяву із супровідним листом і такі документи:
1) реєстраційне досьє (у друкованій та електронній формах);
2) резюме (короткий виклад реєстраційного досьє у друкованій та електронній формах);
3) експертний звіт про можливість державної реєстрації відповідних об’єктів.

4. Речовини, що входять до складу матеріалів та предметів, та речовини, що можуть входити до складу активних чи інтелектуальних матеріалів та предметів, які дозволено до використання відповідними міжнародними організаціями чи Європейським Союзом, можуть підлягати експрес-реєстрації. Для проведення експрес-реєстрації заявник подає до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я реєстраційну заяву і такі документи:
1) супровідний лист;
2) реєстраційне досьє, яке містить копію звіту відповідних міжнародних організацій або відповідних установ Європейського Союзу (у друкованій та електронній формах);
3) експертний звіт про можливість державної реєстрації відповідних речовин.
5. Заявник несе відповідальність за достовірність поданої інформації та документів відповідно до законодавства.
6. Форма та вимоги до змісту, зазначених у частині третій та четвертій цієї статті документів (крім звіту відповідних міжнародних організацій або відповідних установ Європейського Союзу), затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, з урахуванням аналогічних вимог, що діють в Європейському Союзі.
7. Протягом 30 робочих днів після отримання від заявника документів передбачених частинами третьою або четвертою цієї статті, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, приймає рішення про державну реєстрацію об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом або про відмову в їх реєстрації та направляє його призначеній установі, про що повідомляє заявника.
8. Рішення про державну реєстрацію об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, у формі затвердження специфічного заходу, визначеного статтею 6 цього Закону, та повинно містити інформацію щодо умов використання відповідних об’єктів.
9. Якщо рішення про державну реєстрацію об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, або про відмову в такій реєстрації, не співпадає з рекомендацією, що міститься в експертному висновку призначеної установи, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, у відповідному рішенні повинен мотивувати свою незгоду з такою рекомендацією. 
10. Датою державної реєстрації речовини вважається день прийняття відповідного рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я.
11. Підставою для відмови у державній реєстрації є:
1)	некомплектність реєстраційного досьє;
2)	недостовірність відомостей, наведених у реєстраційному досьє;
3)	невідповідність відповідної речовини вимогам статті 4 цього Закону щодо безпечності матеріалів та предметів, у виробництві яких має застосовуватись зазначена речовина;
4)	невідповідність відповідної речовини вимогам статті 5 цього Закону;
5)	невідповідність процесу переробки пластику, вимогам наведеним в частині першій статті 8 цього Закону
6)	експертний звіт про неможливість державної реєстрації із обґрунтуванням причин. 
12. У рішенні центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я про відмову в державній реєстрації повинна бути зазначена підстава такої відмови з відповідним обґрунтуванням та посиланням на вимоги законодавства, які не виконав заявник та/або яким не відповідає об’єкт, реєстрація якого передбачена цим Законом.
13. Протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем прийняття рішення про державну реєстрацію об’єктів, державна реєстрація яких передбачена цим Законом, призначена установа вносить інформацію про об’єкт та будь-які умови використання такого об’єкта та предметів чи матеріалів виготовлених з його використанням до Державного реєстру.
14. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, забезпечує відкритість, доступність та безоплатність Державного реєстру на своєму вебсайті.
15. Державна реєстрація може бути припинена у разі надходження нової наукової та технічної інформації, що може свідчити про те, що зареєстрований об’єкт становить ризик для здоров’я людей.
16. Забороняється використання об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, з порушенням умов та/або обмежень для таких речовин, що містяться у Державному реєстрі.
17. Будь-який оператор ринку, який використовує об’єкт, реєстрація якого передбачена цим Законом, а також предмети та матеріали, які виготовлені з використанням такого об’єкту, зобов’язаний негайно повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, про наявність актуальної наукової або технічної інформації, яка має потенційний вплив на наукову оцінку безпечності відповідного об’єкта. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я направляє таку інформацію до призначеної установи. У випадку необхідності призначена установа може прийняти рішення про перегляд наукової оцінки такого об’єкта.
18. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, затверджує:
1)	вимоги до документів, що подаються для здійснення державної реєстрації об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом;
2)	 порядок проведення державної реєстрації, внесення змін до рішення про державну реєстрацію об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, призупинення та скасування такого рішення;
3)	форму та порядок ведення Державного реєстру.
19. Рішення про Державну реєстрацію процесів переробки пластику та запис в Державному реєстрі обов’язково повинні містити інформацію про заявника. Після Державної реєстрації процесу переробки пластику відповідно до цього Закону використовувати зареєстрований процес переробки пластику може лише заявник, або інший оператор   ринку за ліцензією наданою йому заявником. 
20. Заявник або будь-який інший оператор ринку, який використовує зареєстрований процес переробки за ліцензією, відповідають за дотримання умов або обмежень, що передбачені у Державному реєстрі.
21. Будь-який перетворювач, який використовує перероблений пластик, отриманий в рамках зареєстрованого процесу переробки, або будь-який оператор ринку, який використовує матеріали або предмети, що містять перероблений пластик, отриманий в рамках зареєстрованого процесу переробки, відповідає за дотримання умов або обмежень, що передбачені у Державному реєстрі.
Стаття 11. Наукова та експертна оцінка реєстраційних матеріалів та експертний звіт про можливість або неможливість державної реєстрації.
1.	Для проведення наукової та експертної оцінки матеріалів реєстраційного досьє та отримання експертного звіту про можливість або неможливість державної реєстрації об’єктів, реєстрація яких передбачена цим Законом, заявник подає призначеній установі заяву про проведення такої оцінки, яку супроводжують наступні документи: 
1) реєстраційне досьє (у друкованій та електронній формах);
2) резюме (короткий виклад) реєстраційного досьє (у друкованій та електронній формах).
2. Для проведення наукової та експертної оцінки матеріалів реєстраційного досьє та отримання експертного звіту про можливість або неможливість державної реєстрації речовин, що входять до складу матеріалів та предметів, та речовин, що можуть входити до складу активних чи інтелектуальних матеріалів та предметів, щодо яких можливо провести експрес-реєстрацію, оператор ринку подає призначеній установі заяву про проведення такої оцінки до якої додається реєстраційне досьє, яке містить копію звіту відповідних міжнародних організацій або відповідних установ Європейського Союзу (у друкованій та електронній формах).
3. Призначена установа протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання документів, визначених частинами першою та другою цієї статті, проводить оцінку їх повноти про що повідомляє заявника. 
4. Призначена установа здійснює наукову та експертну оцінку реєстраційного досьє в строк, що не перевищує 180 календарних днів з дня отримання документів, передбачених частиною третьою цієї статті. Національна установа має право прийняти рішення про продовження терміну проведення наукової оцінки реєстраційного досьє на строк, що не перевищує наступні 180 календарних днів, повідомивши про зазначене рішення заявника та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я.
5. Наукова та експертна оцінка реєстраційного досьє об’єктів, щодо яких можливо провести експрес-реєстрацію, здійснюється протягом 30 робочих днів після отримання заяви про таку оцінку.
6. У випадках існування обґрунтованих причин для отримання призначеною установою додаткової інформації від заявника, строк проведення наукової та експертної оцінки, зазначений у частинах четвертій та п’ятій цієї статті, може бути подовжено на строк, протягом якого заявник надає додаткову інформацію.
7. Після консультацій із заявником призначена установа визначає строк, протягом якого заявник має надати додаткову інформацію, зазначену у частині шостій цієї статті.
8. Якщо протягом строку, зазначеного у частині шостій цієї статті заявник не надає додаткову інформацію, призначена установа готує експертний звіт про можливість або неможливість державної реєстрації відповідних об’єктів реєстрації, виходячи із наявної інформації.
У випадку, якщо заявник надає додаткову інформацію за власної ініціативи, строк, вказаний у частинах четвертій та п’ятій цієї статті може бути продовжений на обґрунтовано необхідний час для урахування цієї інформації у процесі оцінки.
9. Під час проведення наукової оцінки призначена установа:
1)	перевіряє достовірність інформації що міститься в документах, які складають реєстраційне досьє;
2)	 оцінює дані щодо того, чи відповідають об’єкти, реєстрація яких передбачена цим Законом, вимогам статті 4 та, у випадку необхідності, статті 5 або 8 цього Закону;
3) у випадку необхідності, надсилає заявнику запит щодо отримання додаткової інформації. Оцінює дані щодо того, чи відповідають об’єкти

10. Призначена установа готує експертний звіт з рекомендацією центральному органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, щодо державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

11. У разі надання рекомендації зареєструвати речовину для використання у виробництві матеріалів та предметів, або речовину, що може входити до складу активних або інтелектуальних матеріалів та предметів, експертний звіт призначеної установи повинен містити таку інформацію:
1)	призначення та характеристики речовини, що є об’єктом державної реєстрації;
2)	 в залежності від результатів наукової оцінки, рекомендації щодо умов або обмежень використання речовини, що є об’єктом державної реєстрації, та/або матеріалів та предметів, у виробництві яких може використовуватись зазначена речовина;
3)	оцінювання запропонованого аналітичного методу для визначення міграції речовини.

12. У разі надання рекомендації зареєструвати процес переробки пластику, експертний звіт призначеної установи повинен містити короткий опис процесу переробки та, де це доречно:
1)	рекомендації щодо умов або обмежень, що стосуються пластикових вхідних матеріалів;
2)	рекомендації щодо умов або обмежень щодо процесу переробки;
3)	критерії, за якими характеризують перероблений пластик;
4)	рекомендації, щодо умов та сфери застосування переробленого пластику;
5)	рекомендації щодо контролю за дотриманням у процесі переробки умов його реєстрації.

13. Призначена установа протягом п’яти робочих днів з дня, наступного за днем завершення підготовки експертного звіту, здійснює такі дії:
1)	надсилає експертний звіт заявнику та центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я;
2)	розміщує експертний звіт на своєму вебсайті, з урахуваннями вимог заявника щодо конфіденційності інформації, відповідно до статті 14 цього Закону.
14. Послуги з наукової та експертної   оцінки реєстраційного досьє та надання експертного звіту є платними. Розмір плати за надання цієї послуги визначається на основі методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я та не повинен перевищувати фактичної вартості наданих послуг.
15. Вимоги до змісту та форми експертного звіту про можливість або неможливість державної реєстрації, методів та умов дослідження, а також підходів до їх оцінки визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, з урахуванням стандартів, інструкцій та рекомендацій відповідних міжнародних організацій або Європейського Союзу щодо оцінки безпечності відповідних об’єктів.
16. Призначена установа подає центральному органу виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони здоров’я, свої пропозиції направлені на перегляд та оновлення нормативно-правових актів прийнятих відповідно до цього розділу для врахування наукового та технічного прогресу.
17. Призначена установа розробляє критерії відбору експертів для наукової та експертної оцінки, на підстави їх кваліфікації та досвіду у відповідній сфері. Для проведення робіт із наукової та експертної оцінки матеріалів поданих для державної реєстрації призначена установа може залучати кваліфікованих фахівців та науковців з різних установ та організацій.
Стаття 12. Внесення змін, зупинення дії та скасування рішення про державну реєстрацію 
1. Заявник або будь-який оператор ринку, який використовує зареєстровані об’єкти, реєстрація яких передбачена цим Законом або матеріали чи предмети, що містять або виготовлені з використанням зареєстрованих об’єктів, може подати заяву про внесення змін до умов та/або обмежень обігу матеріалів та предметів та інших вимог, передбачених рішенням про державну реєстрацію відповідно до процедури, встановленої у частинах першій – третій статті 8 цього Закону.
2. Заява повинна супроводжуватись такими документами:
1) посилання на оригінал заяви;
2) реєстраційне досьє, що містить нову інформацію;
3) нове резюме (стислий виклад) реєстраційного досьє.
3. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я приймає рішення про внесення змін до умов використання та/або обмежень обігу матеріалів та предметів та інших вимог, передбачених рішенням про державну реєстрацію, або про скасування рішення про державну реєстрацію лише після отримання від призначеної установи експертного звіту з рекомендацією щодо прийняття відповідного рішення.
4. Призначена установа за власної ініціативи або на звернення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я влади здійснює оцінку того, чи експертний звіт або рішення про державну реєстрацію відповідає вимогам цього Закону, згідно з процедурою, визначеною у статтях 10 та 11 цього Закону. Призначена установа, за необхідності, може консультуватись із заявником.
5. У разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я рішення про зупинення дії або скасування рішення про державну реєстрацію забороняється обіг відповідних предметів та матеріалів, які виготовлені із використанням відповідного об’єкту реєстрації.
6. Відомості про рішення, прийняті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я відповідно до вимог цієї статті, вносяться до Державного реєстру не пізніше наступного робочого дня після їх прийняття.
Стаття 13. Захисні заходи
У разі отримання обґрунтованої нової інформації, що використання матеріалу або предмета ставить під загрозу здоров’я людини, навіть якщо такий матеріал або предмет відповідає затвердженим спеціальним заходам центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я після консультацій з призначеною установою може тимчасово призупинити або скасувати рішення про державну реєстрацію об’єкта.
Стаття 14. Конфіденційність
1. Заявник має право додати до заяви про державну реєстрацію клопотання про забезпечення режиму конфіденційності окремих відомостей, що містяться в реєстраційному досьє. Таке клопотання повинно містити перелік відомостей, що містяться в реєстраційному досьє, які заявник визначив як конфіденційні, а також порядок та умови поширення таких відомостей.
2. Не конфіденційною є інформація:
1) найменування та місцезнаходження заявника та хімічна назва об’єктів, які підлягають реєстрації;
2) використання якої, пов’язано з оцінкою безпечності об’єктів, які підлягають реєстрації;
3) методика проведення лабораторних досліджень (випробувань);
4) будь-які інші відомості, що вносяться до Державного реєстру. 
3. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я та Національна установа, їх посадові та службові особи забезпечують захист відомостей, що містяться в реєстраційному досьє та визначені заявником як конфіденційні, та несуть відповідальність за порушення режиму конфіденційності таких відомостей відповідно до закону.
Розділ IV
МАРКУВАННЯ, ДЕКЛАРУВАННЯ ВІДПОВІДНОСТІ 
ТА ВИМОГИ ДО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРОСТЕЖУВАНОСТІ
Стаття 15. Маркування
1. З урахуванням спеціальних заходів для груп матеріалів та предметів, визначених статтею 6 цього Закону, матеріали та предмети, які на момент їх реалізації не контактують із харчовими продуктами, повинні супроводжуватись такою інформацією та даними:
1) напис «для контакту з харчовими продуктами» або спеціальне позначення щодо їх застосування (наприклад, «кавоварка», «пляшка для вина», «столова ложка») або графічний знак, ескіз якого міститься у додатку 1 до цього Закону; 
2) у разі необхідності, спеціальна інструкція щодо правильного та безпечного використання матеріалів та предметів; 
3) найменування, місцезнаходження виробника, оператора з переробки, або продавця, що здійснює обіг матеріалів та предметів; 
4) інформація, що забезпечує простежуваність матеріалів та предметів відповідно до вимог законодавства;
5) для активних предметів та матеріалів – інформація про дозволене використання та інша відповідна інформація, така як назва та кількість речовин, що вивільняються активним компонентом.
2. Для предметів, характеристики яких забезпечують їх чітку ідентифікацію як предметів, що призначені для контакту із харчовими продуктами, інформація, визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, не підлягає обов’язковому зазначенню. 
3. Маркування, визначене частиною першою цієї статті, повинно легко розпізнаватись, бути чітким (розбірливим) та бути таким, щоб його неможливо було видалити.
4. Маркування матеріалів та предметів виконується державною мовою. За рішенням оператора ринку поруч із текстом, викладеним державною мовою, може розміщуватися його переклад іншими мовами.
5. На стадії роздрібної торгівлі матеріалами та предметами, інформація, визначена частиною першою цієї статті, повинна зазначатись:
1)	безпосередньо на матеріалах та предметах або на упаковці;
2)	або на етикетці, прикріпленій безпосередньо на матеріали та предмети або на упаковку;
3)	за умови, що з технічних причин така інформація або етикетка, на якій вона знаходиться, не може бути нанесеною безпосередньо на предмети та матеріали або на упаковку на стадії виробництва та реалізації таких матеріалів та предметів – примітці, яка знаходиться в безпосередній близькості до матеріалів та предметів у чіткому полі зору покупців.

6. На стадії реалізації предметів та матеріалів, за винятком роздрібної торгівлі, інформація, визначена частиною першою цієї статті, повинна зазначатися:
1) у супровідних документах;
2) або на етикетці чи упаковці;
3) або безпосередньо на матеріалах та предметах.
7. Інформація, визначена пунктами 1, 2 та 5 частини першої цієї статті, повинна зазначатись щодо предметів та матеріалів, які відповідають вимогам статті 3 цього Закону, а також спеціальним заходам, визначеними статтею 6 цього Закону.
8. Для забезпечення ідентифікації споживачем неїстівних частин активні та інтелектуальні предмети та матеріали або їх частини у разі, коли вони можуть бути сприйняті як їстівні, повинні мати таке маркування: напис “НЕ СПОЖИВАТИ” та/або відповідний графічний символ (за наявності технічної можливості), ескіз якого міститься у додатку 2 до цього Закону.
9. Інформація, зазначена в частині восьмій цієї статті, повинна бути помітною, розбірливою та нанесена у спосіб, що унеможливлює її видалення. Вона повинна бути надрукована шрифтом, розмір якого повинен дорівнювати або перевищувати 3 мм.
10. Вивільнені активні речовини вважаються інгредієнтами відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» і підлягають сфері застосування положень зазначеного Закону.
11. У разі добровільного надання інформації про вміст переробленого пластику у матеріалах та виробах, слід керуватись правилами встановленими у національному стандарті ДСТУ ISO 14021.
Стаття 16. Декларування відповідності
1. Предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами мають супроводжуватися письмовою декларацією відповідності вимогам до зазначених предметів та матеріалів, виданою оператором ринку. При затвердженні спеціальних вимог до окремих груп предметів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я може передбачити особливі вимоги до змісту інформації, яка має міститись у декларації відповідності.
2. Інформація, що міститься в декларації відповідності, повинна бути підтверджена наявністю відповідних документів, які оператор ринку зобов’язаний надати на вимогу компетентного органу під час здійснення державного контролю.
3. На будь-якій стадії обігу, крім стадії продажу кінцевим споживачам, матеріали, предмети, вироби з проміжних стадій виробництва або речовини, призначені для виготовлення цих матеріалів та предметів супроводжуються декларацією відповідності, виданою оператором ринку.
4. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я при затвердженні спеціальних заходів згаданих у статті 6 цього Закону затверджує вимоги до інформації, яка має міститись у декларації відповідності, зазначеної у частині третій цієї статті.
Стаття 17. Простежуваність
1. Оператори ринку повинні забезпечити простежуваність матеріалів та предметів на всіх етапах, з метою сприяння здійснення державного контролю, відкликання дефектної продукції, інформування споживачів та встановлення відповідальності.
2. Оператори ринку, беручи до уваги технічні можливості підприємства, повинні впроваджувати системи та процедури, які дозволяють ідентифікувати підприємство, з якого або до якого постачаються матеріали та предмети і, у випадку необхідності – речовини або продукція, які підпадають під сферу дії цього Закону. Ця інформація надається оператором ринку на вимогу компетентного органу.
3. Матеріали та предмети, які знаходяться в обігу, повинні ідентифікуватись відповідною системою, яка забезпечує можливість їх простежуваності за допомогою маркування або відповідної документації чи інформації.
Розділ V.
НАЛЕЖНА ВИРОБНИЧА ПРАКТИКА (GMP)
Стаття 18. Загальні вимоги належної виробничої практики
1. Групи матеріалів та предметів, що контактують із харчовими продуктами, перелічені у частині першій статті 6 цього Закону, а також комбінації таких матеріалів та предметів або перероблені матеріали та предмети, що використовуються у виробництві матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами повинні виготовлятися відповідно до належної виробничої практики.
2. Вимоги щодо належної виробничої практики застосовуються до всіх секторів виробництва і на всіх етапах виробництва, переробки та розповсюдження/обігу матеріалів та предметів, окрім виробництва вихідних речовин.
3. Детальні правила щодо використання друкарських чорнил містяться у додатку 3 до цього Закону.
4. Спеціальні вимоги до системи забезпечення якості для процесів переробки пластику містяться у додатку 4 до цього Закону.
Стаття 19. Система забезпечення якості
1. Оператор ринку повинен створити, впровадити та забезпечити дотримання ефективної та задокументованої системи забезпечення якості. Така система повинна:
1) враховувати кваліфікацію персоналу, його знання та навички, а також організацію приміщень та обладнання, необхідних для забезпечення відповідності готових матеріалів та предметів правилам, що застосовуються до них;
2) застосовуватись із урахуванням розміру підприємства.
2. Вихідні матеріали повинні бути відібраними та відповідати попередньо встановленим специфікаціям, які повинні забезпечувати відповідність матеріалу або предмету правилам, що застосовуються до нього.
3. Різні операції повинні здійснюватися відповідно до заздалегідь встановлених інструкцій та процедур.
Стаття 20. Система контролю якості
1. Оператор ринку повинен створити та підтримувати ефективну систему контролю якості.
2. Система контролю якості має включати моніторинг впровадження та досягнення цілей належної виробничої практики, та визначати заходи для усунення будь-якої невідповідності щодо виконання вимог належної виробничої практики. Такі коригувальні заходи необхідно здійснювати оператором ринку без затримки та надаватися компетентному органу у рамках здійснення заходів державного контролю.
Стаття 21. Вимоги до документації
1. Оператор ринку зобов’язаний:
1) розробити та вести документацію в паперовій або електронній формі стосовно специфікацій, виробничих формул та методів переробки, що мають відношення до відповідності (дотримання встановлених законодавством вимог) та безпечності готових матеріалів або виробів;
2) розробити та вести документацію в паперовій або електронній формі, в якій обліковуються відомості про виконання різних виробничих процесів, що мають відношення до забезпечення відповідності (дотримання встановлених законодавством вимог) та безпечності готових матеріалів або виробів, а також про результати функціонування системи контролю якості.
2. Документація, зазначена у частині першій цієї статті повинна надаватися оператором ринку на запит компетентного органу.
Розділ VI
ДЕРЖАВНИЙ КОНТРОЛЬ ТА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ОПЕРАТОРІВ РИНКУ
Стаття 22. Державний контроль за виконанням законодавства стосовно матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами
Державний контроль за виконанням законодавства стосовно матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин».
Стаття 23. Відповідальність операторів ринку за порушення законодавства стосовно матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами
Оператори ринку предметів та матеріалів, що контактують з харчовими продуктами та операторів ринку харчових продуктів, винні в порушенні цього Закону, несуть відповідальність у межах діяльності, яку вони провадять, відповідно до Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин».
Розділ VII
ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
1. Цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. 
2. Установити, що предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами та відповідають вимогам законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, але які не відповідають вимогам цього Закону після набрання ним чинності, можуть вироблятися та/або вводитися в обіг протягом п’яти років після набрання чинності цим Законом. 
3. До затвердження спеціальних заходів передбачених статтею 6 цього Закону, створення та наповнення державних реєстрів, в т.ч. початковими даними, дозволяється використовувати предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами, якщо вони були затверджені (зареєстровані ) в Європейському Союзі.
4. Додатки №№ 1-4 до цього Закону є його невід’ємною частиною.
5. Внести зміни до таких законів України:
1) у Законі України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 41–42, ст. 2024):
а) у статті 1:
у частині першій:
пункт 55 викласти в такій редакції:
«55) оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку) - суб’єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об’єктів санітарних заходів (крім матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів. До операторів ринку належать фізичні особи, якщо вони провадять діяльність з метою або без мети отримання прибутку та займаються виробництвом та/або обігом харчових продуктів або інших об’єктів санітарних заходів (крім предметів та матеріалів, що контактують з харчовими продуктами). Оператором ринку також вважається агропродовольчий ринок;»;
пункт 70 виключити;
пункт 74 викласти в такій редакції:
«74) простежуваність - можливість ідентифікувати оператора ринку, час, місце, предмет та інші умови поставки (продажу або передачі), достатні для встановлення походження харчових продуктів, тварин, призначених для виготовлення харчових продуктів або речовин, що призначені для включення, або очікується, що вони будуть включені в харчові продукти, на всіх стадіях виробництва, переробки та обігу;»;
б) у пункті 5 частини другої статті 29 слова «допоміжні матеріали для переробки, та» виключити;
в) у тексті статті 31 слова «та матеріалів, що контактують з харчовими продуктами» виключити;
г) у пункті 3 частини четвертої статті 32 слова «та матеріалів, що контактують з харчовими продуктами,» виключити;
ґ) у абзаці шостому пункту 1 частини другої статті 62 після слів «допоміжних матеріалів для переробки» доповнити словом «, предметів»;
2) у Законі України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 31, ст. 343):
частину першу статті 65 доповнити пунктами 24-27 такого змісту:
«24) порушення встановлених законодавством вимог до виробництва, обігу та використання матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами – 
тягнуть за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’ятнадцяти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб - підприємців - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат;
25) порушення встановлених законодавством вимог до маркування матеріалів та продуктів, що контактують з харчовими продуктами – 
тягнуть за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’ятнадцяти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб - підприємців - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат;
26) порушення встановлених законодавством вимог до простежуваності матеріалів та продуктів, що контактують з харчовими продуктами – 
тягнуть за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’ятнадцяти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб - підприємців - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат;
27) порушення встановлених законодавством вимог до застосування належної виробничої практики - 
тягнуть за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’ятнадцяти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб - підприємців - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.».
3) у статті 1-1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 27, ст. 218, 2014 р., № 41-42, ст. 2024) після слів «ураженням людей,» доповнити словами «а також предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами.».
6. Кабінету Міністрів України протягом одного року з дня, наступного за днем опублікування цього Закону:
привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити розроблення та затвердження нормативно-правових актів, передбачених цим Законом;
забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;
забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом, з урахуванням вимог законодавства Європейського Союзу, визначених Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їх державами-членами, з іншої сторони;
 забезпечити набрання чинності всіма зазначеними у цьому пункті нормативно-правовими актами одночасно з набранням чинності цим Законом.

Голова Верховної Ради
              України

	______________________________

Додаток № 1
до Закону України «Про вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами»

Додаток № 2
до Закону України «Про вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами»

Додаток № 3
до Закону України «Про вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами»

Детальні правила щодо використання друкарських чорнил

1. Друкарські чорнила, що наносяться на сторону матеріалів та предметів, що не контактують з харчовим продуктом, повинні бути розведені та/або нанесені таким чином, щоб речовини з друкованої поверхні не переносились на контактуючу сторону з харчовим продуктом:
- через підкладку;
- внаслідок відмарювання зі стапеля або (друкарської) стрічки, у тих концентраціях, які не порушують вимоги цього Закону.

2. Друковані матеріали та предмети повинні оброблятися та зберігатися у готовому та напівготовому станах таким чином, щоб речовини з друкованої поверхні не переносились на контактуючу сторону з харчовим продуктом:
- через підкладку;
- внаслідок відмарювання зі стапеля або (друкарської) стрічки, у тих концентраціях, які не порушують вимоги цього Закону.

3. Друковані поверхні не повинні безпосередньо контактувати з харчовим продуктом.

Додаток № 4
до Закону України «Про вимоги до матеріалів та предметів, що контактують з харчовими продуктами»

Спеціальні вимоги
до системи забезпечення якості для процесів переробки пластику

1. Система забезпечення якості, що впроваджується переробником, повинна надавати достатню впевненість у можливості процесу переробки, щоб перероблений пластик відповідав вимогам чинного законодавства.
2. Усі елементи, вимоги та положення, прийняті переробником для своєї системи забезпечення якості, повинні бути задокументовані у систематичний та впорядкований спосіб у формі задокументованих процедур та задекларованої політики виробництва.
3. Документація щодо системи якості повинна забезпечувати однакове тлумачення політики якості та процедур якості, таких як програми, плани, посібники, записи про якість та заходи, вжиті для забезпечення простежуваності.
Дана система повинна включати, зокрема:
-	посібник з політики якості, що містить чітке визначення цілей якості для переробника, організацію підприємства та, зокрема, організаційні структури, обов’язки керівного персоналу та їх організаційні повноваження щодо виробництва переробленого пластику;
-	плани контролю якості, включаючи характеристики пластикових вхідних матеріалів та переробленого пластику, кваліфікації постачальників, процесів сортування, процесів миття, процесів глибокого очищення, процесів нагрівання або будь-якої іншої частини процесу, що стосується якості переробленого пластику включаючи вибір точок, які є критичними для контролю якості переробленого пластику;
-	оперативні та управлінські процедури, що впроваджуються для моніторингу та контролю всього процесу утилізації, включаючи методики перевірки та забезпечення якості на всіх етапах виробництва, особливо встановлення критичних лімітів у тих точках, що є критичними для якості переробленого пластику;
-	методи контролю ефективної роботи системи якості та, зокрема, її здатність досягати бажаної якості переробленого пластику, включаючи контроль продукції, яка не відповідає вимогам;
-	випробування та аналітичні протоколи або будь-які інші наукові докази, застосовані до, під час і після виробництва переробленого пластику, частота, з якою вони відбуваються, та випробувальне обладнання, що використовується; необхідно адекватно відстежити калібрування випробувального обладнання;
-	встановлення форм записів.